(untitled) (Право і безпека, 2024)
Коли в 1984 році в Сараєво проходили XIV зимові Олімпійські ігри, ніхто не очікував, що лише через сім років почнеться війна, яка забере життя сотень тисяч людей, що живуть у колишній Югославії, що мільйони з них зазнають етнічних чисток і будуть змушені покинути свої домівки, більшість – назавжди. Сотні масових поховань будуть розкидані довкола, а воєнні злочини, небачені в Європі з часів Другої світової війни, будуть повторені. Тяжкі злочини, такі як систематичні зґвалтування, тортури, масове знищення культурної спадщини та майна, врешті-решт завершаться геноцидом. Як наслідок, Боснія і Герцеговина (і країни колишньої Югославії) спричинили величезний поштовх у міжнародному кримінальному праві та міжнародному кримінальному правосудді. Цей досвід, набутий під час і після війни 1992–1995 років, може бути дуже цінним. Не все, що було зроблено, було добрим чи досконалим, але це мало велике значення для подальшого розвитку міжнародного кримінального права та міжнародного кримінального правосуддя у світі, який все ще шукає адекватних відповідей на тяжкі воєнні злочини, які відбуваються щодня, а також для розробки механізмів і практик, які забезпечать справедливість для жертв і суспільства та сприйматимуться як такі. Звірства боснійської війни стали тривожним дзвіночком для міжнародної спільноти, підкресливши нагальну потребу у винайденні механізмів притягнення до відповідальності винних у таких жахливих злочинах. Створення Міжнародного кримінального трибуналу щодо колишньої Югославії стало важливою віхою в цьому аспекті, започаткувавши переслідування осіб, відповідальних за геноцид, воєнні злочини та злочини проти людяності, скоєні під час конфлікту. Однак залишаються проблеми із забезпеченням доступу до правосуддя для всіх жертв та усуненням першопричин конфлікту, щоб запобігти майбутнім звірствам. Уроки, отримані в Боснії і Герцеговині, залишаються вирішальними у формуванні зусиль, спрямованих на досягнення тривалого миру і притягнення винних до відповідальності в усьому світі.