Забезпечення захисту інформаторів: правові засади для розуміння (Право і безпека, 2024)
Жодне негативне соціальне явище не є настільки специфічним, як корупція, що створює інтригуючий парадокс у праві. Зокрема, немає такого явища, про яке б частіше згадували щодня, навіть у розмовній мові, ніж про корупцію; немає такої групи кримінальних правопорушень (корупційних), про яку більше знало б усе суспільство; немає такої правової теми, щодо якої вчені-юристи та практики були б більш одностайними стосовно кримінально-правових наслідків, які створює корупція, і не бажали б запобігати їй, створюючи різноманітні моделі для цього; і, знову ж таки, багато країн постійно зазнають невдач у боротьбі з корупцією. Багато людей поліпшують своє сприйняття корупції лише через погіршення ситуації. Цей парадокс породжує бачення корупції як нездоланного, потужного гіганта, присутнього з давніх часів, з очевидними перешкодами, які не можуть бути усунені навіть у найрозвиненіших країнах. На цьому тлі важливо запитати, і ця стаття намагається дати відповідь на це питання, яку роль можуть відігравати інформатори у боротьбі з корупцією і чи може їх більш ефективний захист відіграти важливу роль у захисті суспільства від корупції. У дослідженні розглянуто визнання важливості ролі інформаторів у цих зусиллях, включаючи основи та характер їх законодавчого захисту, шляхом правового аналізу окремих регіональних та міжнародних правових джерел, які прямо чи опосередковано стосуються інформаторів та їхнього захисту. Аналіз показує, що більшість із цих джерел вказують на важливість досягнення трьох механізмів захисту прав викривачів. Для досягнення вищезазначених цілей будуть використані нормативно-правові та дескриптивні методи.
Keywords: корупція; викривання; інформатори; міжнародні джерела; запобігання; кримінальне правопорушення.