Кримінальне провадження за відсутності підозрюваного, обвинуваченого (in absentia): трансформації законодавства та сучасне унормування (Право і безпека, 2025)
У статті досліджено трансформацію та сучасне унормування кримінального провадження за відсутності підозрюваного, обвинуваченого (in absentia) в контексті розвитку українського кримінального процесуального законодавства. Наголошено, що запровадження спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження у 2014 році стало реакцією законодавця на суспільний і безпековий запит щодо забезпечення невідворотності кримінальної відповідальності у випадках, коли особа ухиляється від правосуддя або перебуває поза межами юрисдикції України. Встановлено, що подальші зміни протягом 2014–2025 років мали фрагментарний характер і лише частково усували наявні прогалини. Поряд із дослідженням національного законодавства окремо проаналізовано обмеження щодо відсутності обвинуваченого під час судового розгляду в практиці Міжнародного кримінального суду та можливості проведення окремих процесуальних дій без його участі.З’ясовано, що з 2022 року спостерігається розширення сфери застосування провадження in absentia, оскільки масовий характер воєнних злочинів і колабораціонізму зумовив практичну необхідність у широкому використанні досліджуваних механізмів. Кримінальне провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого стало не лише інструментом юридичного реагування, а й політичним меседжем про невідворотність відповідальності.У статті наголошено на концептуальній неузгодженості та структурній розбалансованості правового регулювання: окремі елементи провадження in absentia містяться в різних главах Кримінального процесуального кодексу України, що ускладнює його цілісне сприйняття як єдиного процесуального інституту. Висловлено пропозицію передбачити порядок кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) в розділі VІ Кримінального процесуального кодексу України, присвяченому регламентації особливих порядків кримінального провадження, об’єднавши в ньому особливості здійснення як спеціального досудового розслідування, так і спеціального судового провадження.Виявлено проблеми реалізації такого провадження на сучасному етапі, зокрема: формальність участі захисника, відсутність чіткого порядку перегляду вироку, ухваленого in absentia, формалізм у підтвердженні факту ухилення особи, а також недосконалість механізмів її інформування. Запропоновано конкретні шляхи вдосконалення законодавства. Констатовано, що, незважаючи на наявні недоліки, інститут in absentia є необхідним інструментом, здатним забезпечити ефективне правосуддя в умовах виняткових обставин.
Keywords: кримінальне провадження; in absentia; спеціальне досудове розслідування; спеціальне судове провадження; практика Європейського суду з прав людини; забезпечення прав; особливі порядки кримінального провадження; Римський статут Міжнародного кримінального суду.